Tidligere...
- Rachael? - Kan du høre mig?
- Min baby. - Vi tager os af dig.
Vi er De sande levende.
Vi er en gruppe, der ikke vil blive ofre for de tilbagevendte.
Virussen smitter de tilbagevendte. Vi har en behandling, men ingen kur.
De gav mig medicin. Jeg vil have, at du administrerer den.
- En vaccine? - Nej, den forsinker virussen.
Jeg kender til skeletterne under fabrikken. Branden.
Det, du tror, at du ved, tilhører fortiden og bliver der.
De døde i en brand på fabrikken. De vendte tilbage og blev myrdet.
Det er en fremragende ejendom. Ring, hvis du mangler en investor.
Det var Henry Langston, bedstefar. Han vil mødes.
Hallo! Lille pige?
Hjælp os! Kom nu!
Hvem er du?
- Rachael. - Jeg er Margaret.
- Vil de dø? - Nogle af dem.
- Du er gravid. - Ja.
Det må være en meget speciel baby.
Hjælp! Luk op!
Vi kan ikke få vejret! Hjælp!
Det er okay. Du drømte.
Det føltes så virkeligt.
Du har stadig feber. Prøv at sove lidt.
- Jacob. - Jeg kunne ikke sove.
Jeg havde en utrolig virkelig drøm.
Kender du en, der hedder Rachael?
Er de allerede gået?
Jeg vil ikke have, at du holder flere møder her.
Det var ikke et møde. Det var bare en gruppe venner...
- Jeg smed dem ud. - Jeg indhenter dem.
- Pas dog på, dummernik. - Hallo! Det er min bror.
- Sig undskyld eller gå. - Undskyld.
Undskyld, Ray. Sid ned. Jeg giver en drink.
- Nej, jeg skal møde nogle venner. - En drink!
Stinker jeg? Kom nu. Sæt dig.
Jeg henter drinks.
- Hvad sker der, Carl? - Hvad der sker?
Nå ja, hele byen er hjemsøgt af døde, som en slags sygdom.
Ikke noget særligt.
- Hvor mange tror du, at der er? - Hvad?
Du arbejder for sheriffen. Vi mener, der er 48 i byen.
Er flere kommet tilbage siden den store tilbagevenden?
Det ved jeg ikke. Nogle. Måske. Tror jeg.
- Hvad, hvis der er et indtog mere? - Indtog?
Folk siger, at myndighederne ved, hvornår de kommer tilbage.
De vil ikke fortælle det for at forhindre panik.
På denne tid næste år vil der være flere af dem end os.
Hvad? Hvem? Hvem fortæller dig det her?
Du skulle møde mine venner. De ved alt om det her.
- De har også løsninger. - Løsninger?
Jeg kan ikke tale her. Men jeg giver dig besked om næste møde.
Du kan lytte til dem. Du ville kunne lide dem.
Okay. Klart. Som du vil, Ray.
FORSKNINGSANLÆG I MISSOURI AFVIKLES
CAMP MOTT LUKKER I 1993
Ja?
Hvad laver du her?
- Jeg spurgte hospitalet om Rachael. - Og?
Hun har haft over 39 graders feber i næsten tre dage.
- Hun kan have to dage tilbage. - Giv hende medicin.
Jeg ved ikke, hvad den gør.
At give utestet medicin til en gravid kvinde går imod alt, jeg har lært.
Søger du svar, så har jeg ingen.
- Jeg ved bare, at det virker. - Hvordan? Har du set det?
- På statens anlæg? Er det... - Ikke rigtig.
- Hvordan ved du, at det virker? - Stol på mig.
Det er ikke mig, du skal overbevise.
Hvad?
Vi har det godt sammen, ikke?
Det er okay.
Jeg ved, du er urolig for Rachael. Det er jeg også.
Det er Maggie. Hallo?
Medicinen er ikke en kur.
Men den lindrer symptomerne og forhindrer, at det værste sker.
Hvad med barnet? Er det sikkert for ham?
- Vi ved det ikke. - Men uden medicin dør du sikkert.
Så der er intet valg.
- Hvad er der, Rachael? - Det er meget at tage ind.
Hvad er meget at tage ind?
- Hvis du ikke tager den... - Jeg vil være alene.
- Vi ved ikke hvor længe... - Tom.
Vi kan komme tilbage om en times tid.
Så får du tid til at bearbejde det.
- Det lyder godt. - Ja.
- Hej. - Hej. Er du okay?
- Har du bedt? - Mest bekymret mig.
Det er svært at forstå, hvad hun er så længe om.
Hvorfor er det så svært at forstå?
Jeg ved, at hun er gravid. Og jeg ved, hvad du føler om det.
- Men hvis Rachael er i fare... - Det handler ikke om det, Tom.
- Det handler om tro. - Hvad mener du?
Du kan ikke tvinge hende til at tage medicinen. Du må stole på hende.
Jeg accepterer det ikke. Hun kan overtales.
Og hvis du overtaler hende? Hvad, hvis der sker barnet noget?
Jeg er ikke mor, men jeg kan forestille mig det.
- Det burde du også gøre. - Jeg forsøger.
- Gud vil have, vi får dette barn. - Vi?
Vi må sende en synsmand, men der er nok strukturelle skader,
især her i den østlige del.
- Ja, men det kan repareres, ikke? - Alt kan laves, Henry.
Men nogle gange er det billigere og lettere at rive ned og bygge nyt.
Nej. Murstenene og cementen er en del af historien.
Så løser vi det. Men det vil koste.
- Hvor meget? - Vi må finde flere investorer.
- Sådan cirka? - Tæt på en million.
- Det er mange penge. - 500.000 hver.
Bare så du ved, hvad vi taler om.
- Hvis det ikke er muligt, så... - Nej, det er ikke umuligt.
- Godmorgen. - Hvorfor er du allerede tilbage?
Jeg ville præsentere mig.
- Jeg er Margaret Langston. Henrys... - Kusine.
Brian Addison. Du er ikke rigtig hans kusine, vel?
Det er okay. Jeg ved, hvad der er sket i Arcadia. Jeg tror på det.
Og jeg har læst om Langstons. Jeg har set billeder af dig.
Du er Henrys mor, ikke? Margaret Langston?
Lige præcis.
- Kender du Arcadia godt? - Jeg tilbragte tid her som barn.
- Jeg har stadig familie her. - Jeg genkender ikke navnet.
Vi er ikke lige så berygtede som Langstons.
- Hvad ved du om at drive en fabrik? - Det er ikke et jobinterview.
Bare rolig, Henry. Jeg har intet at skjule.
Jeg indrømmer, at jeg ikke ved noget om fabriksindustrien.
Jeg er investor. Jeg ville lade jer styre forretningssiden.
Ingen ved mere om at drive den fabrik end os.
Da jeg så, hvad der var sket med stedet, blev jeg knust.
Jeg er helt sikker på, at vi tre
kan få Langstons Møbler tilbage til sin gamle glanstid.
Gå ned derfra, Jacob. Kom.
- Hvad skete der med din bil? - Hvilken?
- Den grønne med træ på siden? - Hvilken?
- Din stationcar. - Dem laver de ikke længere.
- Hvorfor ikke? - Vi må tænke på miljøet.
- Men jeg kunne lide vore bil. - Ja...
- Hvordan gik mødet? - Godt. Det var interessant.
Jeg fortæller detaljerne senere. Hvordan går det, makker?
- Må jeg se tv? - Ja. En halv time, ikke mere.
De har det vist godt sammen.
Hvad mener du?
- Er han gift? - Han nævnte ikke en hustru.
- Hvad talte I to om? - Brian inviterede mig på middag.
- Middag? - Det er bare forretninger.
Han vil vide mere om fabrikken.
Bare forretninger.
Mit navn er... Carl... Enders.
Nogle af jer kender mig måske som vicesherif Carl.
Min bror Mikey døde.
Og han dukkede op igen med alle de andre.
Jeg hadede ham. Jeg hadede ham, da han levede,
og endnu mere, da han kom tilbage.
Han var en stor mand. Og han var en ond mand.
Han kørte en hund over uden at se sig tilbage.
Jeg kunne ikke klare det mere.
Det var, som om han blev sendt tilbage for at straffe mig.
Men jeg fortjente det ikke. Det var forkert.
Han behandlede mig som et kryb, han kunne træde på hele livet.
Så jeg...
Hvad gjorde du, Carl?
Det er okay.
Det er et sikkert sted, Carl. Ingen dømmer dig her.
- Det stemmer. - Du er i sikkerhed her, Carl.
Fortsæt.
Jeg dræbte ham.
Stille!
Se på mig, Carl.
Du tager fejl. Du dræbte ingen.
Man kan ikke dræbe en, der er død. Han var ikke menneskelig.
- Ikke sandt? - Det stemmer.
- Han var ikke virkelig. - Dræb ham igen, hvis du skal.
Deres tilbagekomst er ikke en velsignelse.
Tingene var gode før. De behøvede ikke forandre sig.
Vi behøver dem ikke her. Ingen af dem.
Jeg vil bare have, at vores by bliver, som den var.
Sygeplejersken sagde, at du ville tale med mig.
- Er du okay? Mangler du noget? - Jeg er okay.
Jeg har det faktisk lidt bedre.
Jeg har bestemt mig og ville fortælle dig det først.
Jeg vil ikke tage medicinen.
Jeg har forsøgt, men jeg kan ikke accepterer det. Nej, Rachel.
- Det er min beslutning. - Og du gør det igen!
Gør hvad? Hvad insinuerer du? At jeg prøver at tage mit liv?
Hvad er der at tænke over, Rachael?
Medicinen holder dig i live.
Hvis det koster mig mit barn, er der intet for mig her.
- Rachael. - Det er okay.
Jeg havde en drøm i nat. Den var anderledes end andre drømme.
Jeg ved ikke, om jeg forstod den, men jeg var en del af noget.
Måske er det bare graviditeten, men drømmen var skræmmende
og samtidig mærkeligt beroligende.
Jeg har tænkt det nøje igennem.
Jeg tager ikke medicinen. Aldrig.
Rachael, kom til fornuft.
Jeg mistede dig en gang. Jeg kan ikke gøre det igen.
Jeg har en kone. Jeg elsker hende. Hun er... Men Rachael...
- Hvad der end sker, skal du vide... - Jeg ved det.
Jeg har accepteret det her. Det gør du også gøre.
For hvis jeg forsvinder, så var det meningen.
- Det var men... - Rachael?
Sygeplejerske! Jeg har brug for en sygeplejerske!
- Jeg støtter dig, Carl. - Tak.
Ray?
Åh gud! Ray? Hjælp mig!
Ja. Okay. Tak.
Sig til, hvis noget forandrer sig. Tak.
Tom. Jeg talte lige med dr. Bassett.
- Hvordan har hun det? - Hun er bevidstløs, men stabil.
Det gør mig ondt.
Jeg ville blive der, men jeg kan ikke sidde og gøre ingenting.
Nej. Bare der var noget, jeg kunne gøre.
- Det er der faktisk. - Hvad?
Der er noget, du kan gøre. Du kan give hende medicinen.
Dr. Bassett sagde, at Rachael ikke vil have den.
- Synes du, at hun burde tage den? - Det er underordnet.
Kom nu, Maggie. Tag lægehatten af et øjeblik.
- Som menneske og Rachaels ven... - Det ved du, at jeg ikke kan.
- Det er hendes beslutning. - Men det er mit barn!
Desværre hjælper det ikke.
Okay.
Maggie, det er Ray Richards. Han viser symptomer på virussen.
Han er i undersøgelsesrummet.
- Men han er ikke en... - Nej. Det er han ikke.
- Din far ringede. Hvor er han? - Jeg undersøger ham nu, okay?
- Hvad skete der? - Jeg må se til ham nu.
- Er det slemt? Hvad skete der? - Det skal nok gå.
Jeg er straks tilbage, Elaine.
- Er det virussen? - Symptomerne er identiske.
Hvordan? Du sagde, at vi andre ikke kunne få det.
- Det er, hvad de sagde. - Hvad sagde de mere?
Jeg er sherif. Jeg har ret til at vide, hvad der sker i min by.
Jeg er lige så overrasket som dig. De vidste intet om det her.
Marty, medicinen, de gav dig. Hvad ved du om den?
- Kun det, jeg har fortalt. - Kan jeg give Ray en sprøjte?
- Er det sikkert for ham? - Jeg ringer til dem.
- Hvor urolige skal vi være? - Hvis vi alle kan få det... meget.
- Det er ikke muligt. - Din læge sagde, at den muterede,
hvilket gjorde det svært at lave en vaccine.
Hvad, hvis den kan mutere til noget, der kan smitte de levende?
Er du der stadig?
- Hvor mange? - Hidtil kun en. Ray Richards.
- Medicinen. Er det okay at... - Nej.
- Giv den ikke til en levende patient. - Hvorfor ikke?
Deres immunsystem er anderledes.
- Du kunne have nævnt det tidligere. - Der var det ikke et problem.
Afvent. Jeg vender tilbage.
- Vent, Tom. - Jeg kan ikke sidde og gøre intet.
Min kone siger, jeg skal have tillid. Til hvad?
- Du vil gøre noget. - Nogen må gøre noget!
Jeg har mit eget lager... af medicinen.
- Hvad? - Jeg har den. Virussen.
Jeg tager medicinen hver 12. Time, og jeg er helt symptomfri.
Kom nu, vi må give den til Rachael.
Hvordan vi overlevede depressionen er mildest talt et mirakel.
Jeg var en lille pige, men jeg så, alt forandrede sig på en nat.
Min far var formand for Edward Langston.
De kunne ikke drive stedet uden ham, og det vidste de.
I 1963 døde han på fabriksgulvet.
Han tog sig til brystet og lagde sig i en bunke savspåner.
Jeg forstår, hvorfor fabrikken er så vigtig for dig.
Familiefirmaer hører fortiden til.
Når ens navn står på alt, man sælger, vil man se kvalitet.
Var det derfor, du giftede dig med en Langston?
Firma og familie i perfekt harmoni?
Jeg fik Warren. Den ældste.
Jeg var 17 og han var 38.
Jeg gik fra et barn uden en bekymring i verden
til at skrubbe vasketøj og fortynde hans whisky for at holde ham glad.
- Et arrangeret ægteskab? - Jeg gjorde, hvad de sagde.
Men du lærte at elske ham med tiden, ikke?
Nej. Han var ikke en ond mand.
Doven, som de fleste berettigede er, men det var ikke hans skyld.
Jeg gav ham to sønner, en arving og en reserve, og alle var tilfredse.
Til sidst drak han så uhæmmet, at jeg drev firmaet.
Så længe ingen så, at jeg trak i trådene, var han tilfreds.
Jeg snakker løs. Keder jeg dig?
Nej. Jeg vil vide mere.
- Hvad kan jeg sige om fabrikken? - Nej. Jeg mener om dig.
Fortæl.
- Jeg er ikke særlig interessant. - Det synes jeg.
Jeg så lige til hende.
- Nogen forandring? - Nej. Jeg beklager.
- Ville du have noget af mig? - Nej. Tom ville have selskab.
Jeg tilbød at tage med ham.
Okay. Jeg blev kaldt tilbage til klinikken, men du hører fra mig.
Willie, jeg er på vej.
Sig til mr. Nathey, at hans hæmorider kan vente fem minutter.
Pokkers. Jeg tror, at jeg glemte mine nøgler i Rachaels rum.
Selvom det her virker, skal hun fortsætte med at tage den.
- Vi skal stadig overtale hende. - Lad mig om det.
Her. Hvad der end sker, så er det mit ansvar.
Hvad laver du?
- Maggie. - Giv mig den.
Giv mig den.
- Gå, før jeg tilkalder vagterne. - Vi må gøre noget.
Ved du, om det her virker på dette stadie? Gør du?
- Det kunne skade hende mere. - Han ved det. Fortæl.
Fortæl hvad?
Det virker, Maggie.
- Hvordan kan du være sikker? - Fordi...
- Det er lige meget. - Det er okay, Tom.
Maggie har ret. Det er ikke, hvad hun ville.
Hej. Jeg må fortælle dig noget.
- Hvor fik du medicinen fra? - Jeg har mit eget lager.
- Hvorfor skal du bruge dit eget... - Fordi...
Jeg er en tilbagevendt.
Så du havde en familie her i 30'erne?
En søster og I...
Undskyld. Det er meget at tage ind.
Jeg burde aldrig have forsøgt det med Rachael.
Det var forkert. Jeg ved det.
Hun og jeg, efter alt, vi har været igennem,
kunne jeg ikke bare lade hende forsvinde igen.
Chicago? Du sagde, at du fandt ud af det i Chicago.
Det var for over en uge siden. Hvorfor sagde du ingenting?
- Det var personligt. - Du fortalte det til Tom.
- Tom er anderledes. - Hvorfor?
- Jeg var bange for din reaktion. - Du stolede ikke på mig.
- Du lægger ord i munden på mig. - Hvorfor skjuler du ting fra mig?
Først var det knoglerne og nu det her? Du lyver hele tiden.
Så hvordan kan jeg stole på dig?
Jeg må tilbage til klinikken.
- Vent! Vi må tale om det her. - Nej.
Nej. Åbenbart ikke.
Vi venter alle på dig.
Vi ved, at du klarer det, og Gud tager sig af dig.
Vi glæder os sådan til at møde dig.
Okay, Carl.
Dæmp jer lidt.
- Carl, gulvet er dit. - Tak, Joey.
Som I alle ved, bliver dem, der er kommet tilbage,
hvem eller hvad de end er, syge.
Mange af dem. Af en slags virus de førte ind i byen.
Den samme, der tog min bror Mikey. Gud bevare hans elendige sjæl.
De sagde, vi ikke kunne få den, at vi var sikre blandt dem.
Men de tog fejl.
For i eftermiddags fik vores ven Ray Richards samme virus.
Hvad?
Jeg ved ikke, hvad det betyder, eller hvad der sker med stakkels Ray.
- Men jeg ved, det ikke er rigtigt! - Nej!
De vil gøre os alle syge, hvis vi ikke beskytter os.
Jeg synes, at vi skal skride til handling i aften!
- Ja! - Ja, for fanden!
Du må komme op igen.
Hvad er der sket? Medicinen?
Nej. Jeg kom tilbage for at se til hende, og så var hun sådan.
Alle værdierne er normale. Vi tog nogle blodprøver.
- Hvordan? - Jeg ved det ikke.
- Jeg vil hjem. - Ja. I morgen, okay?
Vi vil observere dig en nat til, okay?
- Det er utroligt. - Det er et mirakel.
Er det din fætters hus?
Ja. Han er bortrejst. Han lader mig bor her et stykke tid.
Her. Bare en lille. Så laver jeg kaffe.
- Bare kaffe, tak. - Okay. Lad, som om du er hjemme.
Hjælp os! Kom nu!
Hallo! Går du?
- Det er sent. - Gjorde jeg noget forkert?
Absolut ikke. Jeg har haft en dejlig aften.
Men jeg lovede at putte mit barnebarn. Tak. Godnat.
Hvorfor tog du hende med? Hvis hun opdager, hvem jeg er, går det aldrig.
Farfar, hun var lille dengang. Hun kan ikke huske dig.
Det må vi ikke håbe. Du kunne have ødelagt det hele.
- Hej. - Hej.
De har ham i det rum. Jeg må ikke gå derind.
- Han bliver bange, når han vågner. - De er sikkert bare forsigtige.
Hvordan blev Ray syg? Han var ikke blandt de tilbagevendte.
Maggie sagde, at de ikke ved, hvordan influenza spredes.
- De ved ikke meget, vel? - Sikkert ikke.
Tak for ckoholadebaren.
Hvis en person mere bliver syg,
blæser jeg på myndighederne og lukker hele byen ned.
Læg en besked efter klartonen.
- Jeg tager det samme som ham. - Okay.
- Hej. - Hej. Jeg syntes, jeg fortjente en.
Jeg har stadig ikke hørt fra min kontakt.
Jeg har en god nyhed. Rachael er ved bevidsthed.
De tager blodprøver, men jeg tror, virussen er væk.
- Uden medicinen? - Det virker sådan.
Tak.
Du kunne have fortalt det.
- Og hvad? Bebyrdet dig med det? - Nej, jeg kunne have hjulpet dig.
Hvis du havde lukket mig ind.
- Det ville have defineret mig. - Det gør det ikke.
- Jeg døde, Maggie. - Vi har alle vores problemer.
Nu ikke mere snak om døden. Kan vi drikke vores øl i stedet?
- Det er dig. - Rachael? Rachael Braidwood?
Jeg spurgte efter dig. De sagde, at du var her.
At du havde virussen.
- Jeg har det bedre nu. - Det glæder mig at høre.
Jeg ville se dig for at se, at du var virkelig.
- Drømmen. Fabrikken. - Det var ikke en drøm.
- Hvad... - Et minde. I det mindste for mig.
Den unge pige. Det var dig.
Der var en mand i ilden. Jeg tænker på ham hele tiden.
- Jeg kan stadig... føle ham. - Det kan jeg også.
Jeg tror, at han er tilbage. Ligesom os.
- Han er vred. - Det er han.
Jeg har ført dagbog.
Jeg vil bare dokumentere denne fantastiske tid i vores liv.
Vi er så heldige.
Vi har et hjem, vi har hinanden.
Rachael og barnet er sikre. Jeg sagde det jo.
- Alt, vi behøvede, var tro. - Janine...
Ja.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Tekster: Charlotte Reeve www.sdimedia.com